Експериментальні напрями в дизайні архітектурного середовища в Україні другої пол. XX століття - Боднар, Олег (Вісник КНУКіМ. Серія «Мистецтвознавство», 2023)
Мета статті – проаналізувати експериментальні напрями й теоретичні концепції в дизайні архітектурного середовища другої пол. XX ст., які відображали зміни в політичній, соціальній та культурній сферах. Результати дослідження. У дослідженні проаналізовано експериментальні напрями в дизайні архітектурного середовища, які виникли в другій пол. XX століття в Україні. Зазначено, що деякі з цих напрямів відображалися в проєктуванні нових будівель, міст, архітектурних комплексів. З’ясовано значення експерименту та форми його реалізації в архітектурі та дизайні зазначеного періоду. Закцентовано увагу на таких експериментальних напрямах, як переосмислення геометричних просторових уявлень та просторової концепції в теорії й практиці дизайну; застосування геометрії у формотворчій практиці дизайну та архітектури; розвиток практики кінетичного формотворення; поширення експериментального проєктування; розвиток напряму біоніки в експериментальній творчості та дослідженнях 1960–1980-х рр. Було обґрунтовано, що процеси розвитку архітектури та дизайну в Україні протягом другої пол. ХХ століття відбувалися в тісному зв’язку зі світовими тенденціями цих часів. Проведено порівняння з проєктною творчістю відомих зарубіжних дизайнерів, таких як Річард Фуллер, Едуардо Піньєро та Доналд Хембідж. Наукова новизна дослідження полягає у виявленні історичних закономірностей розвитку архітектури й дизайну другої пол. XX століття, у висвітленні експериментальних напрямів дизайну того періоду та їхнього зв’язку зі світовими тенденціями розвитку художньо-проєктної діяльності. Висновки. Аналіз розвитку дизайну архітектурного середовища в Україні другої пол. XX століття здійснюється в цьому дослідженні через призму поняття «експеримент». Експеримент завжди був та є невід’ємним аспектом людської діяльності в усіх її різновидах. Виявлено, що за умов, коли творчий процес не зазнає якихось сторонніх впливів, зокрема ідейно-політичних, експеримент є органічним складником архітектурно-дизайнерської системи формоутворення. Обґрунтовано, що багатоманітний пошуковий рух, що здійснювався у творчому середовищі радянської доби, був взаємозв’язаним. Творчі та концептуальні досягнення цих експериментальних пошуків були на рівні світових досягнень у подібних напрямах. Однак «експериментально-пошукова лабораторія» радянського періоду була надто відірвана від реального життя, орієнтувалася на формальні засади, ідеї та принципи речей, замість конкретних предметів чи їх проєктів у завершеному вигляді. Дослідження також показало, що технологія формотворчості та формально-естетична мова архітектури та дизайну мають невичерпні резерви зовнішнього збагачення. Активні стикові пошуки, які тривали протягом відносно короткого періоду, показали цей потенціал. Одним із основних наслідків діяльності радянської «експериментально-пошукової лабораторії» була підтверджена потреба реалізації певних функцій умовами обмежень, що характеризували «живий» процес формоутворення предметно-просторового середовища. Виявлено, що експериментальні напрями в дизайні архітектурного середовища в Україні другої пол. XX століття відображали широкий спектр змін у суспільстві, культурі та політиці. Вони впливали на розвиток архітектурного середовища, створюючи нові інноваційні підходи до проєктування та будівництва, а також відображали національну ідентичність та культурну спадщину українців.